-Smak på denne ostekaken. -Jeg er ikke noen søtmons. . .
Jøss, så kremete!
Den beste ostekaken jeg har spist! Hvor fikk du tak i den?
Den stod utenfor døren. Noen har sendt den til oss.
Den er ikke til deg, men til Mrs. Braverman nedenunder. Tyv!
Jeg åpnet først, så leste jeg. Man kan ikke returnere en åpnet eske.
-Hvorfor ikke? -Den er for god.
-Du stjal den. Det er feil. -Nei, det ordner seg.
Mrs. Braverman kan be om en ny, gratis.
Den eneste taperen er den store kakefabrikken. . .
. . . " Mors lille hjemmebakeri" .
Jeg føler meg forferdelig. Jeg er et forferdelig menneske.
Jeg hørte ikke. Hva sa du?
The One With All The Cheesecakes
Jeg må gå. En viktig dag på jobben. Jeg ligger i koma.
l dag skal de teste meg og oppdage at jeg ikke er hjernedød.
lngen morsomheter. Det er bare karakteren min som ikke er hjernedød.
Da ses vi vel i kveld, Pheebs? Klokken 20.
Vi møtes en gang i måneden for å snakke om dere andre.
Det visste jeg ikke. Så søt du er i dag.
Det er notert.
Skal vi leie en bil i morgen og dra ned sammen?
Til kusine Frannies bryllup.
Er du blitt invitert?
Nei.
Jeg trodde bare mamma og pappa var invitert.
Frannie og jeg var uatskillelige da vi var mellom sju og ni år.
Frannie skaffet seg kanskje nye venner etter det.
Jeg ringer tante Cheryl. Kanskje invitasjonen kom bort.
Ring henne og hils at da vi var små forsøkte Frannie å kle av meg.
Hvis jeg ikke hadde hindret henne ville det ikke blitt noe bryllup.
-Hun forsøkte å kle av meg også. -Jeg brukte å kle av fetter Glenn.
Joseph Francis Tribbiani, er du hjemme?
-Nei. Hva er det? -Jo, Rachel Karen Green. . .
Vi skulle møtes, men han etterlot denne.
" Jeg kan ikke møte deg i kveld, jeg skal møte ei jente. Big Daddy. "
-Et kallenavn. -Et kallenavn som aldri slo an:
Rossotronen!
-Her kommer Joseph Francis. . . -Hvorfor bruker du mellomnavn?
-Jeg skrev en lapp. -Du får ikke dumpe meg.
Man kan utsette venneavtaler hvis det er muligheter for sex.
-Sånn er reglene. -Det aksepterer jeg ikke.
Jeg er ikke noe tidsfordriv.
Gutte- og jentevenner kommer og går, men dette varer hele livet.
Unnskyld, jeg visste ikke at du tok det så ille opp. Kan jeg gjøre noe?
Unnskyld. Middag i morgen kveld? Jeg betaler for meg selv.
Greit, hvis du insisterer. . .
Når du likevel står der kan du vel hente en øl til Rossotronen?
Er den tilbake igjen?
Den andre ostekaken kom. Og ble levert til feil adresse igjen.
-Det er vel bare å gå ned med den? -Jeg kan ikke skilles fra den.
Vi spiste ei hel kake for to dager siden, og nå vil du ha mer?
-Jeg har glemt hvordan den smakte. -Det var ostekake. Den var god.
Den hadde en smøraktig, sprø grahamkjeksbunn. . .
. . .med et veldig kremete men likevel lett fløteostfyll. . .
Jeg får vann i munnen!
Glem det. Vi er bare sultne, vi har ikke spist lunsj og er øre i hodene.
Vi går ut og spiser lunsj og glemmer kaken.
-Vi setter den igjen på vei ut. -Hvor vil du gå?
Mors lille hjemmebakeri, Chicago, lllinois.
Mel Torme er død.
-Avisen er et år gammel. -Da er vel platesalget slutt?
Jeg snakket med tante Cheryl, og det var visst ingen misforståelse.
-Det er begrenset med plasser. . . -Jeg er bare en eneste liten person!
Men det vet hun ikke.
Hvis du var som da hun så deg sist, ville du knust stolene til pinneved.
" Lite plass" ? Dårlig unnskyldning. Det er ikke derfor.
Hva så? Jeg er bare invitert til mottakelsen.
Hvis du vil, kan Joan og jeg gå hjem tidlig, som en slags protest.
-Joan? -Hun underviser i språkvitenskap.
Høy, vakker og slett ikke bredskuldret.
Du fikk ta med en gjest, og jeg ble ikke invitert?
Unnskyld, jeg må avbryte, på Ross' vegne.
Regelen gjelder her. Ettersom han har sjanser hos den bredskuldrede. . .
-Du skal ta med meg. -Jeg kan ikke avlyse med Joan.
Hun jobber på institutt for språkvitenskap.
De er helt ville der!
-Hvorfor vil du så gjerne bli med? -Hun er jo kusinen min.
Vi vokste jo opp sammen. Familiebånd er viktige for meg.
Greit, du får bli med. Jeg skal gå og ringe til Joan.
Familien burde være med i bryllupet. Hennes lykkeligste dag.
Vent og se!
-Takk for lunsjen. -Jeg trodde du betalte.
Vi betaler tydeligvis ikke for maten vår lenger.
-Ser du det jeg ser? -Den er der fortsatt.
Mrs. Braverman er nok ikke hjemme.
Kanskje hun er bortreist lenge.
Vi vil ikke at hun skal komme hjem til en bedervet kake.
Nei, hun kan dø. Vi beskytter henne. Vi tar den, men fort.
Jeg syntes jeg hørte noen der inne.
Gud! Det er David! Forskeren som jeg var forelsket i.
Den David som dro til Russland og knuste hjertet mitt!
Hvis man gjentar et navn, vender personen seg til slutt.
Hva gjør du her? Bor du ikke i Russland?
Jeg er her på en konferanse. Du ser fantastisk ut!
Ja. . .
Du ser også godt ut. Har du klipt deg?
Ja, omtrent 30 ganger.
Jeg må tilstå noe. Jeg håpet å møte deg her.
Jeg er her bare noen dager og vil ikke trenge meg på. . .
Jeg ville virkelig møte deg, men var usikker på om du ville.
Det er klart jeg vil møte deg. Jeg tenker på deg hele tiden.
Og jeg tenker på deg. Det er en statue i Minsk som minner om deg. . .
Det er faktisk en Lenin-statue, men i en bestemt vinkel. . .
-Vil du spise med meg i kveld? -Ja.
Nei. . . Jeg kan ikke i kveld. Går det bra i morgen kveld?
Nei, jeg drar om noen timer. Nattflyet.
Men neste gang du er i Minsk. . .
Får jeg snakke med deg? Hva driver du med?
-Jeg skal møte Joey. -Han forstår.
Nei. Det er ikke poenget.
Jeg holdt en hel tale om at man ikke bryter avtaler man har med venner.
Bare fordi mitt livs kjærlighet kommer tilbake skal jeg skifte holdning?
Skifte holdning! Nei!
-Uten prinsipper har jeg ingenting. -Du er så sterk.
Eller så kan jeg spise fort med Joey og møte David klokken 21.
Gud, så godt!
Jeg er mett, men slutter jeg å spise kommer jeg til å angre meg.
Hva spiser dere?
Tofukake. Vil du smake?
Hva skal du i kveld?
Hei, hei. . .
Unnskyld. Jeg skal møte Phoebe. Hvordan det?
Jaså? Monica sa at hun skulle møte noen klokken 21.
Etter den talen vil hun møte noen selv om hun har en avtale med meg?
Hun prøver å ta Big Daddy ved nesa!
Jeg tror vi skal sitte her.
Begrenset med plasser, du liksom! Vi må se hvem hun har invitert.
Hei. Monica Geller. Hvordan kjenner dere brudeparet?
-Jeg har jobbet sammen med Frannie. -Har jobbet!
Jeg er familie, men er ikke invitert. Slekt gjennom blodsbånd. Blod!
Hold opp å si " blod" til fremmede mennesker.
Hvordan kjenner dere de lykkelige to?
Vi gikk på college med begge to. Nå er vi naboer.
Det holder vel.
Er dere klare til å bestille?
-Salat, husets dressing og vann. -Og du, sir?
Den langsomt stekte laksen, hvor langsomt stekes den?
-Den er ferdigstekt. -Da tar jeg ikke den.
Hva var kveldens rett?
Grillribbe, mahimahi-fisk og hummerravioli.
-Vi er tomme for hummerravioli. -Da begynner jeg forfra.
Du hadde rett i det du sa. Venner er veldig viktige.
-Ja, jeg er veldig klok. -Vet du hva jeg vil?
Prate riktig lenge. Få Joey til å åpne seg og bli totalt åpen.
-Har du bestemt deg? -Jeg tar hummerraviolien.
-Dette tar en evighet! -Vi har det vel ikke travelt?
Jeg skal møte noen, og det er veldig viktig.
Hva gjelder det?
Et stevnemøte.
Umulig. Du ville aldri møte en fyr når du skal være sammen med en venn.
-lkke gi meg dårlig samvittighet. . . -Jo, det vil jeg!
Du fikk meg til å skamme meg fordi jeg gikk ut med ei jente.
-Nå gjør du det samme! -Nei, dette er noe helt annet!
Husker du David, forskeren? Han betyr mye for meg.
Akkurat som jenta her forleden. Og hun er også forsker.
Hun har i alle fall fullført videregående.
Han er her bare i fire timer, og jeg vil møte ham.
Jeg har jo sagt at jeg vil ha hummerravioli!
-Jeg trodde ikke du ville komme. -Jeg vil ikke gå glipp av dette.
-Bra at du kom. -Du er virkelig en gentleman.
Kom, vi går hjem til meg.
Spiser du av ostekaken uten meg?
Jeg gir deg 100 dollar hvis du kan plystre nå.
-Du får ikke spise uten meg! -Vil du sladre til de andre?
Da må du fortelle dem alt. Vi er desserttyver, lovløse.
Jeg stoler ikke på deg. Jeg så den først, og nå tar jeg den tilbake.
-Nei! -Jo, det gjør jeg!
Jeg stoler ikke på deg. Vi tar halvparten hver.
Urettferdig, du har spist litt.
Jeg sier til Monica at du syns at kaken hennes er " tørr og melete" .
Hva skal vi dele den med?
Velg en halvpart.
Denne halvparten ser større ut.
Men det er mer bunn her. Hvis jeg måler den. . .
-Velg nå! -Jeg tar den der.
Den er mindre.
Vær så god. Nyt halvparten din, men det er alt du får.
Du får ikke smake, vi bytter ikke, og ikke klag når din er spist.
-Vil du dele? -Nei.
Jeg bytter ikke, deler ikke med deg. lkke klag. . .
Jeg vil bli her ute i gangen og spise hele dagen. . .
-Ross, kjære! -Hei, tante Millie.
-Er det ikke et fint bryllup? -Jo, det er det.
Hvorfor skal hun kysse på munnen?
Frannie. Tror du hun blir glad?
Oppfør deg pent. lkke gå løs på henne.
-Hun viste mor Playboy-bladene dine. -Den merra!
-Monica! Hva. . . -Gjør jeg her? Overrasket?
-Ross tok meg med. -Hei og gratulerer.
Du inviterer familien min, men ikke meg. Hva har jeg gjort?
-Stuart! -Jeg tror du kjenner mannen min.
Så egentlig handler det om hvem du har gjort det med.
Det er fryktelig, men jeg må dra. Jeg kan ikke miste flyet.
-Det går vel flere fly til Minsk? -l juli.
Så vakkert. Hva betyr det?
" Vær så snill og vask reagensrørene mine. "
Jeg forlater sjelden laboratoriet.
Jeg trodde det betydde noe annet.
Ja, jeg ville egentlig si. . .det.
Men jeg burde nok ikke, ettersom jeg er nødt til å reise.
Du har rett. lkke si det.
Men det gjør jeg.
Jeg også.
Farvel, Phoebe.
lkke nå. Du kan skjelle meg ut i morgen.
Jeg vil ikke skjelle deg ut.
Jeg tenkte på deg og David. . .
Jeg husker hvor knust du var den første gangen han dro.
-Alt i orden? -Nei.
Min store kjærlighet drar til Minsk, og vi ses kanskje aldri igjen.
-Du kan da hilse på ham? -Jeg ville aldri få et pass!
Er det noe jeg kan gjøre? Hva du vil.
Hvis du kan få frem positronkonsentrat av subatomære partikler før ham-
-kan han komme hjem igjen.
Jeg kan da prøve.
-Se, den biten rører ikke gulvet. -Hold deg til din side!
Hva spiser vi?
-Jeg glemte sjalet mitt. -Greit, vent her.
Hei, kjære! Skal du gå? Gi meg et kyss.
Hvorfor på munnen?
Tekst: SDl Media Group
[NORWEGlAN]